UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
- Da! - Marianne doarme.
Da!
Da. Așa e mai bine?
Doamne, îmi fac griji pentru serviciu! Mai bine nu lucram pentru fond.
Sunt doar emoții. Ca-n prima zi de școală.
O să fii cea mai inteligentă de acolo. Ține minte asta.
Nu e vorba de asta. Pare ceva... malefic.
Da!
- Doamne, dă-mi-o! - Ți-o dau...
Ce-a fost asta?
- O fi Marianne? - Nu. Sigur nu e Marianne.
Nu poate fi trează așa devreme. Ce-are de făcut? Nimic.
Ai dreptate.
E ca o pisică.
Doarme și mănâncă.
- Bună dimineața! - Băga-mi-aș!
- Poftim? - Bună! Acum ne trezim.
- Cât e ceasul? - Acum ne trezim.
Uite, tocmai ne trezim. Chiar în clipa asta.
- Ce e? - Uită-te la tine!
- Yoga, dimineața la prima oră? - Da. Ședința de la 06:30.
- Bravo ție! - Minunat.
Minunat. Ce bine! Îți începi ziua cu dreptul.
- Crezi că ne-a auzit? - Cum? Nu, e în regulă.
Marianne, fac niște cafea. Vrei?
Da! Dă-mi-o!
Dă-mi-o!
- Am plecat! - Te iubesc, draga mea.
Și sunt mândru de tine.
Măcar unul dintre noi e. Pa, Marianne!
- Pa! Baftă! - Nu uita, nu ești malefică.
- Nu sunt malefică! - Nu ești!
Am mari emoții! Am atâta energie!
Azi e premiera ta! De-abia aștept!
- Da, și eu! Bine, Ethan. - Da.
- Fă-mi o favoare. - Orice.
Te rog s-o duci pe Anastasia la veterinar.
Aș face-o eu, dar sunt singura verigă dintre YMCA și producție.
- Sigur. De ce nu? Bine. - Bine.
Ești de treabă.
- Îți trimit datele doctorului. - Bine.
- Urează-mi noroc! - O zi bună! Ai grijă.
Bine.
Bine, Anastasia. Să citim Jocurile foamei: Revolta.
De ce mă suni pe FaceTime?
Tu m-ai sunat.
- La naiba! Stai așa, te sun din nou. - Nu trebuie să mă suni din nou.
Nu, este... Ce facem...
Alo? Da. Îți place să-mi vezi fața când vorbești, nu?
N-am timp acum să pricep ce am de făcut.
Să vorbim de... seară.
Nu te înțeleg. Semnalul e foarte prost la tine.
Seara trecută era să fie un dezastru!
Iisuse, mai încet!
Nu-mi place telefonul. Vrei să vorbim, hai să ne întâlnim.
- Alo? - Mi-am uitat încărcătorul.
- Bine. - Fir-ar să fie!
- Pa! - Pa, Lisa!
Pe FaceTime toată lumea ne poate vedea fețele!
Da, bine... Trebuie să ne întâlnim. Să fie un loc unde nu ne știe nimeni.
Pe bune, băga-mi-aș?
JEKYILL ȘI HYDE
Bună ziua, doamnă!
Îmi voi anunța stăpânul că ați sosit.
- Nu mănânc aici. - Voiai să nu fim recunoscuți.
Așa e.
E ciudat, nu e niciun pic de consecvență.
Unele feluri sunt cu tematică de monștri, altele... sunt mexicane.
Noaptea trecută a fost o nebunie. Și nu în sens bun.
Știu, îmi pare rău. A fost o prostie.
Mă simt cumplit. Suntem niște oameni răi.
- Nu fi dură cu tine. - Am spus „noi”!
Soțul meu era în încăperea alăturată.
Soția ta era la parter.
- Copiii mei dormeau în paturile lor. - Știu ce zici!
Cum a rămas cu planul „să fim doar prieteni”?
Nu știu ce să spun.
Durează de atâta timp, că habar n-am ce să-ți spun.
Nu sunt mândru.
Știu doar că nu pot să dorm...
cu gândul la acel sărut.
- Recunosc... a fost bine. - Nu-i așa?
E cumva Ethan? Ethan Turner!
- Salut! - Bob Nano.
Eram cu un an mai mic la Harvard. Căminul Dunster!
- Da, corect! - El e fiul meu, Spencer.
- Îi sărbătorim ziua de naștere. - La mulți ani!
Îmi pari cunoscută. Și tu ai fost la Harvard, nu?
- Nu. - N-a făcut facultatea.
- A făcut doar școala vieții. - Mă bucur să te văd.
- Da. Du-te. - Cum? Tu...
- Da. - Bine.
Ne mai vedem!
- Cum să fie mai tânăr decât mine? - Asta te preocupă?
Fiu-său are mustață. Ar trebui să avem și noi copii cu mustață?
- Sufletul vostru îmi aparține! - Nu! Trebuie să plecăm!
Putem fi în siguranță undeva, în New York?
Spuneți cu mine. Trăiește!
Trăiește!
Trebuie să plecăm de aici.
Mă bucur că ești aici. Juriștii noștri au mult de lucru.
Din câte am citit, noile reglementări ale SEC pot fi destul de complicate.
Așa e.
Avem și destul de multe plângeri legate de hărțuirea sexuală.
- Hărțuire sexuală? De la cine? - Din interiorul firmei.
Aici, la Blackstool, cultura e destul de... masculină.
Nu vreau să te influențez, dar e mai bine să știi.
Ei bine...
Am lucrat pentru ACLU, în apărarea libertății de exprimare a neonaziștilor,
deci cred că o să mă descurc.
- Ai fost vreodată la Scores? - Scores, clubul de striptease?
Da.
Nu cred.
O să te duci.
Bine, perfect.
Vreau să mă asigur că abordăm la fel noile reglementări.
- Ești Lisa? - Da.
Ar trebui să auzi. Sunt cei de la SEC.
Da, avem aceeași abordare, bulangiule!
Să te fut!
Au tăiat microfonul. Le place mult gluma asta.
Idiot cretin!
Îmi place asta, băieți.
- SEC impune... - Da.
Mi-a scăpat asta. Ce ai spus adineauri?
- Vreau transparență. - Brucie, e momentul.
Bruce!
- Bruce! - Dă-i-o.
Dă-i-o, Brucie!
- Haide! - Să văd șarpele!
Îmi pare rău, nu știam că vor să facă asta.
- Îmi place! - Bună!
- Pornește-l cu scula.
Avem o mică surpriză.
Lisa Turner e noul nostru jurist. Ne spune ea care-i chestia.
Bună! Sunt nerăbdătoare să colaborăm.
- Și eu, cu tine. - Spune-i că-i fătălău.
- Poftim? - Spune-i că-i un fătălău.
- Acum, că am discutat... - Nu.
- Poți. E în regulă. - Dnă Turner, nu e nicio problemă.
- Nu înțelegi. Nu ne poate auzi. - Știu.
- Tu îl auzi, dar... - El, nu. Am apăsat butonul.
Nu, mulțumesc.
- Nu, mulțumesc. - Bine, în fine.
Întrebarea e... cât sunt coaiele lui taică-tu?
- Ce-ai spus? - Futu-i!
- Scuză-mă, șefu'. - Trebuie să fim de acord.
- Îmi pare rău, Mike. - Mike, ai strigat ceva?
Am auzit ceva ciudat.
- Vorbeai de coaiele lui taică-miu? - Ce?
- Deci ai fost la Harvard? - Da.
- Eu, la Princeton. - Înțeleg.
Puțin ajutor.
- Am venit doar să vorbim. - Da, absolut. Doar să vorbim.
- Așteaptă o clipă. - Bine.
Vreau să ți-o trag la perete!
Nu trebuie s-o spui. Se întâmplă deja.
Parcă ai fi un povestitor erotic.
- Nu se poate! Jon a schimbat codul. - Cum adică a schimbat codul?
Uneori îl schimbăm. Firma de pază ne cere asta.
De ce a luat-o mai repede?
Jon nu știe că sunt aici. Dacă vine paza, o să afle.
Doamne! Bine.
Codul ar putea fi aici undeva.
Ăsta e? Ăsta de aici?
Ăla e un suport de farfurie!
Îți pare un cod de alarmă? E un desen de-al lui Pearl.
Căutam ceva laminat. Acum văd că e un castel.
E bună pentru vârsta ei. E grozav!
Știi ceva? Plecăm și spunem că a fost o defecțiune electrică.
Așa!
- Ce faci? - Să pară intrare prin efracție.
Ba nu! Cioburile sunt afară.
Scaunul e afară.
Pare o evadare!
Ar trebui să scrii romane polițiste!
E firma de pază.
Avem trei minute până ajung. Trebuie să plecăm!
Așteaptă! Amprente. Trebuie să ștergem totul.
- Locuiesc aici! - Așa e. Doamne, ești foarte bună!
- Așteaptă o clipă. - Ce faci? De ce te oprești?
- Ai crampe menstruale? - Mă sună Lisa.
- Sun-o într-un moment mai potrivit! - Nu pot. O să pară suspect.
Știu care sunt regulile. Eu le-am inventat, băga-mi-aș!
Zi-i că-ți bagi ceva în reguli, cum am făcut eu cu nevastă-sa.
Mă fut pe regulile tale, cum a futut-o el pe nevastă-ta.
- Tu. - Cum am futut-o eu.
Bună, draga mea! Cum a fost prima zi?
Știi că mă gândeam că va fi oribil? E mult mai rău.
Fii atent ce sculă jalnică.
- Minunat! - Ce?
E cumplit! Am vrut să spun că e cumplit.
E foarte rău aici. Lucrez cu niște oameni foarte răi.
Nu ești un om rău.
Nu, n-am spus că eu sunt rea. Am spus că...
Nici eu. Am spus că nu ești.
Iartă-mă, nu știu de ce insist atât cu asta. Îmi pare rău.
Ce pot să fac? Cum pot să te ajut?
Poți veni în oraș, să mă scoți la prânz.
Ar fi frumos să văd chipul unui om bun.
Aș fi vrut să pot, dar sunt...
Încă sunt la veterinar cu iepurele lui Marianne.
Ești drăguț că te ocupi de asta.
Ce e cu bipurile alea?
Bipuri? E monitorul cardiac pentru Anastasia.
Iisuse, o să fie bine?
- E o măsură de precauție. - Bine.
Ne vedem la un pahar cu Nick, înainte de piesa lui Marianne, da?
Ce se întâmplă?
Un pitbull s-a încăierat cu un rotweiller, un doberman și un chow!
Trebuie să închid! Câinele mănâncă pisica!
- Parcă e un desen animat. - Ethan!
Totul e în regulă. Pa!
Ce...
Mi se rupe!
Du-te naibii! Da, aștept.
Marianne ținea la iepuraș.
Poate că era prietenul ei cel mai bun.
- Eu sunt prietena ei! - Bravo!
Va fi distrusă. Trebuie să mă ajuți să-i spun.
Ești nebun?
N-aveam ce căuta împreună! Te descurci!
Ce mă fac?
Du-i cadavrul lui Marianne și cere-ți scuze că i-ai ucis iepurele.
Așa ar face un om bun.
Un om bun ar găsi un iepure identic, ca ea să nu sufere.
Așa nu ești bun. Îți ștergi urmele!
Uitasem, stai prost cu moralitatea.
Șterg urmele amândurora, asta se numește altruism.
Tu mergi strict pe Kant. Eu sunt relativist!
Dacă-i spun adevărul, s-a terminat cu noi doi!
Nu-mi place!
Soluțiile tale creează probleme. Parcă ai fi un instalator!
- Tu lovești când e vina ta. - Așa e!
Ai dreptate.
Ai perfectă dreptate.
Îi spunem adevărul lui Marianne și îi înapoiem corpul Anastasiei.
Mă stresezi. De ce durează atât?
E greu să sapi o groapă cu mâinile goale. N-am labe.
- Trebuie să plecăm! - Bine. Gata!
Bine...
Adio! Ai fost o colegă de cameră foarte bună.
- Haide! - Da, bine.
Căutăm un iepuraș care arată exact așa.
- Deci vreți un Hotot? - Da! Un Hotot.
- Uite-l. Ăla e. S-a rezolvat! - Acela e un Neozeelandez Alb.
Al vostru părea să aibă vreo două kilograme.
Ea o să ajungă la vreo patru sau cinci kilograme.
Pune pe ea două kilograme în cinci ore? Dacă nu, nu-mi pasă.
Nu.
- Dar nu are contur negru la ochi. - Bună observație!
Iepurii Hohot au cercuri negre la ochi.
Nu avem iepuri Hotot.
- Ducem iepurele, apoi mergem la piesă. - Da.
Mascara asta nu-i face rău?
Da. Chestia aia chiar e testată pe iepuri.
- Iisuse, Sam! - Ai ucis unul deja.
- Am depășit faza „fără cruzime”. - Știi ceva?
Nu mai știu ce fac.
E bine. Marianne n-o să-și dea seama.
Pune-l în cușcă, să nu mai omori încă unul.
Ție chiar nu-ți pasă deloc?
Sigur că îmi pasă! Am omorât un iepuraș.
Nu înțeleg. Ce facem? Tu ai mai înșelat vreodată pe cineva?
Nu! Sigur că nu!
- Tu? - Nu!
Ce fel de om mă crezi?
- Nu înțeleg ce se întâmplă. Ce facem? - Nu știu.
Doar că... durează de atâta vreme!
La început, nu înșelam pe nimeni.
Eram doar doi puștani pe felie. Ai fost a doua persoană din viața mea.
Vaginul tău mi-e întipărit pe creier.
- Suntem oameni buni. - Suntem foarte răi!
Suntem foarte răi.
Ethan mi-a scris că nu mai ajunge.
Oricum, e un ratat.
- Da. - Nu-i așa?
Dă-l în mă-sa!
Doamne! Slujba asta!
Oamenii cu care lucrez sunt cumpliți. Sunt niște oameni malefici.
Partea bună e că și copiii lor vor fi varză, ca mine.
- Ce? Nu fi așa dur cu tine. - Ce vorbești?
Nu e vina ta că ai un fond fiduciar.
Ai dreptate. Într-un fel, sunt o victimă în situația asta.
- N-aș merge așa departe. - Ba nu, dreptate.
- Nu... - Sunt victimă.
Dacă aș avea o grămadă de bani, nici eu n-aș face nimic.
Mulțumesc. Eu cred că ai face.
Tu ești genul care vrea să aibă un sens în viață.
Și tu, doar că nu-ți dai seama,
pentru că ești prea ocupat să te culci cu un harem de femei frumoase,
toate având jumătate din vârsta ta.
Bine... Termenul de „harem” mi se pare înjositor.
- Da? - Dar precis.
Sunt mai degrabă un mentor sexual.
- Poftim? - Încă două whiskyuri!
Mersi.
Iisuse!
- Îmi dai și mie una? - Te-am corupt.
Sunt prea bătrână ca să mai fiu coruptă.
Da, asta mai vedem.
Așa vii îmbrăcat la piesa lui Marianne?
- Ai altă idee? - S-ar putea să am.
- E seara premierei. - Trebuie să fim îmbrăcați frumos.
Să ne împopoțonăm.
E devreme. Slavă Domnului!
Sper să fie bună piesa.
Un Tramvai numit dorință pe dos? Ce-ar putea fi rău în asta?
- Ce zi de coșmar! - Așa e.
- Atât de stresantă! - Foarte.
Am umerii până la urechi.
- Am nevoie de un debușeu. - Te înțeleg.
Sunt foarte tensionat fizic. Simt că explodez.
- Nu. - Nu...
- Nu putem să facem asta. - Nu.
E cu nasturi. Stai așa.
Ar trebui să încetăm.
- La naiba! Dumnezeule! Băga-mi-aș! - Iisuse! Doamne!
Regret că vă întrerup.
- Dar sexul în public e ilegal. - Nu făceam sex!
Vă văd puțulica.
- Nu se poate! - Regret. Suntem în public?
Pot să vă văd, deci da.
Dnă polițist, ne veți aresta?
Nu. Vă amendez pentru indecență în public.
Putem plăti amenda pe loc?
Nu. O veți primi prin poștă, și o achitați atunci.
Se poate să n-o trimiteți prin poștă?
Nu se poate trimite prin e-mail?
Nu. Trebuie trimis prin poștă.
Bine. Și când ajunge?
- Locuiesc în alt cartier, deci... - Vreți să vă arestez?
- Nu. - Ar fi mai convenabil?
- Nu, e perfect prin poștă. - Perfect.
Acum spuneți-mi. A costat mai mult negrul mat?
Da, dar cred că a meritat.
Frumos.
- Coniță. - Mulțumesc, conașule. Bună!
- Credeam că sunt singur. - Nu.
- Am venit. - Te oftici?
- Suntem gata. De-abia așteptăm. - Îmi plac... hainele voastre.
- Mersi. - Și eu, conașule.
- Ce porți? - E o rochie.
- E o seară în oraș. - Suntem eleganți.
Sunteți beți?
- Poftim? - E luni seara!
- Nu e. - Cine spune?
- Face parte din piesă? A început? - E un monolog mut?
- Baftă, Marianne! - A intrat în personaj.
Pregătirea asta se face înainte să ieși pe scenă.
- Da! - Nu înțeleg arta.
Ăsta e doar preambulul. Acum începe.
Începe!
Trebuiau să-l pună de la început pe scenă.
Putea să înceapă așa.
E despre surori. Ca Regatul de gheață.
Scuze pentru întârziere. A durat mult la veterinar.
Nu-i nimic. Totul e în regulă. Ești drăguț că te-ai ocupat de iepuraș.
Purtai asta de dimineață?
- Nu. - Încercăm să urmărim piesa.
Doamne!
- Ești măritată? - Am fost.
- Ce s-a întâmplat? - A... murit.
- Scuze, am fost reținută la muncă. - Bună, Sam!
- Mă bucur să te văd, Sam. - Și eu la fel.
- Băieții sunt fete, fetele sunt băieți? - Da.
- Liniște! - Da, liniște.
Ridic-o!
Dacă mergeau normal, nu atrăgeau atenția.
Sper să nu se termine partea asta.
La naiba!
- Nu te apropia. Vorbesc serios. - Sau ce?
E în mijlocul scenei.
- ...ți-o sparg în cap. - Da? N-ai decât!
De ce fac pași așa de mici?
Vrei să joci murdar, boarfă?
Nu!
De regulă, nu se arată violul.
Bărbații pot rezista atât la un viol?
Habar n-am. Nu știu de ce mă întrebi pe mine.
Păi, tu ești bărbat.
- Max, nu mai vorbi, ne vede. - Nu, nu ne vede.
Are reflectoarele în ochi și suntem în beznă.
- Bravo. - Ce faci?
- Nu știu. Se uită la mine. - Spune-i asta după.
- N-o felicita la viol. - N-o laud pentru viol.
- Continuă? - Da. Nu te uita.
Probabil că da.
Ați fost foarte buni. Ar trebui să jucați pe Broadway!
- Mulțumesc. Sunt Frank Langella. - Și eu, tot Frank Langella.
- Salutare! - Bună!
- Ne-a plăcut mult! - Mult!
Extraordinar!
- Ai fost foarte bună. - Ethan, cum a mers cu Anastasia?
Minunat! A fost excelent!
- E vie și se simte bine. - Mersi!
- Da. - Ce bine!
Avem o jumătate de oră să demontăm decorul.
Doamne! Trebuie să plec. Mersi că ați venit. Namaste.
Vorbim mai târziu.
Mersi că ai salvat o seară altminteri oribilă.
Cu multă plăcere, coniță.
- Ești cel mai bun. - Oricând.
- Ești cel mai tare. - Oricând.
- Pa! - La revedere!
Pa!
- Să sărim pe gustări. - Ce au?
Bird aruncă pentru trei puncte!
- Doamne! - Scuzați-mă. Sunt beat muci.
Draga mea!
- Sunt o mireasă frumoasă? - Da, frumoasă ca în ziua nunții noastre.
Prima zi a fost destul de nașpa. Nu-mi place la Blackstool.
Telefonul meu. Sunt atâtea lucruri.
- Nu merge! - Îl iau eu. Ți-l pun eu la încărcat.
Îmi pare rău că n-am fost alături de tine.
- Nu-i nimic. A fost Nick. - Bine. Mă bucur.
Casa lui Marianne... pare mult mai mare când se învârte.
- Hai să te dezbrăcăm. - Vreau să dorm acum.
O să-ți fie frig.
Așa.
- Te iubesc. - Și eu pe tine.
Credeam că te-ai culcat.
Nu. Anastasia se poartă ciudat.
Cum adică?
Nu știu, parcă ar fi alt iepuraș.
E foarte letargică.
Veterinarul i-a dat Vicodin.
Vicodin pentru iepuri. A spus că îi poate da somnolență.
Nu trebuia. Urăsc companiile farmaceutice.
Sunt oribile.
- Îți mulțumesc că ai avut grijă de ea. - Cu plăcere.
- Ești un tip de treabă, Ethan. - Nu.
- Cel mai bun. - Nici pe departe.
- Ești cel mai bun. - Efectiv, cel mai rău, deci...
- Noapte bună! - Și ție, Anastasia.
Anastasia.
TOATE BUNE CU MARIANNE ȘI IEPURELE. ȘTERGE MESAJUL!
Subtitrarea: Nicu Teodorescu